Velkommen til JFK International Airport.
Rute 1607 fra Nantucket har nå avgang fra Gate 11A.
Unnskyld meg.
-Hei, mamma. -Velkommen hjem, Chloe.
-Du er hjemme? -Ja, alt gikk bra.
-Broren din har ventet på deg. -Det blir fint å treffes igjen.
Er alt klart til pappas overraskelsesfest?
Jeg er redd faren din ikke er hjemme.
Hva? Hvorfor ikke? Mamma, hva har hendt?
-Han måtte jobbe. -Sa du at jeg skulle komme?
Ja, vennen, det gjorde jeg. Men de ringte i morges og...
Med hvilket fly?
Det var til London...335.
-Vennen, han beklager. -Si jeg er hjemme til middag.
Takk.
Jeg elsker det. Vær så god.
Du er midt i en ny katastrofe hver gang jeg slår på nyhetene.
Det er en drittjobb, men noen må gjøre den.
-Får jeg spørre om noe, Williams? -Ja.
-Leser du Bibelen? -Ikke så ofte som du kanskje gjør.
Ifølge Matteus 24.7 skal det bli hungersnød og jordskjelv.
Alle disse katastrofene og krigene er tegn.
-Så Gud visste det skulle skje? -Vennen, Gud vet alt.
Hvorfor gjør han ikke noe med det da?
Han er jo Gud. Kunne han ikke stoppe oversvømmelsen?
Det er en fortapt verden. Vi ødela den med den første synden.
Hvem ødela den? Jeg? Du? Han?
-Guds veier... -Er uransakelige, ja da.
Men folk tror fortsatt at Gud elsker dem. Det er ufattelig.
Unnskyld at jeg forstyrret.
Skal vi samme vei?
Jeg likte talen din.
-Jeg beklager det. -Ikke gjør det. Det var riktig bra.
-Det var vel ikke første gangen? -Første gangen jeg sier det høyt.
Cameron Williams. Vennene mine kaller meg Buck.
Jeg heter Chloe Steele. Vennene mine kaller meg Chloe.
Så du går på college?
Undersøkende journalistikk lønner seg.
Jeg ville takke for at du reddet fra den gærne dama.
Takk mora mi. Jeg har øvd meg på henne.
-Er hun ganske... -Sprø?
Jeg bladde gjennom synonymordboka på mobilen min-
-og jeg har besluttet meg for gærning.
Gærning? Jeg liker det ordet.
-Får jeg by på en kopp kaffe? -Nei takk, det går bra.
Kom igjen! Om jeg slenger med en av disse fantastiske-
-krusene med jordbærsyltetøy? -Jøss, det er fristende.
Men jeg venter på noen. Han kan være her når som helst.
Faren min.
Jeg skulle overraske ham på bursdagen, men noe kom i veien.
Jeg kan ikke vente med...
Tok du hatten min? Jeg tror knapt mine egne øyne.
Ha en fin reise.
-Hei, elskling. -Hei.
-Hva gjør du her? -Jeg fløy hjem for å overraske deg.
-Elskling, jeg må jobbe. -Ja, mamma sa det.
Du burde sagt fra. Vent litt, du er...
Du er jo Cameron Williams.
-Er dere to...? -Vi møttes nettopp.
-Hyggelig, kaptein. -Ray.
Dere skal få være i fred. Det var hyggelig å treffe deg, Chloe.
-Du ser godt ut. -Takk.
-Hvordan går det på skolen? -Det går bra. Ja.
Hva?
Vet du hva jeg trodde da mor sa du ikke ville være hjemme?
At du hadde gått fra henne.
At du hadde pakket bagasjen, slått igjen døra og gått.
-Din mor og jeg har det bra. -Det er ok. Jeg klandrer deg ikke.
-For hva da? -For å gå din vei.
Men jeg gikk ikke min vei. Du sa at du trodde det.
-Hvem er jenta? -Hvilken jente?
Flyvertinnen? Den vakre blondinen?
Flyvertinnen? Jeg jobber med en haug av dem.
Jeg vet ikke engang hva hun heter.
Hadde dette vært for et år siden, før mamma ble gærn-
-så ville du vært hjemme. Vi ville vært hjemme sammen.
Chloe, du vet at din mor og jeg giftet oss da vi var veldig unge-
-og de forandringene man gjennomgår fra man er 20 til 50 er enorme.
Hun gjør bare det hun tror er riktig og du burde gi henne en sjanse.
Jeg? Hva med deg, da? Du er på vei til London.
-Du har ikke vært hjemme siden jul. -Jeg har studiene.
Og jeg har jobben min.
Det føles som hun alltid prøver å påtvinge meg det.
Ja. Jeg vet at det siste året har vært en omstilling.
Men hun er moren din og det ville være bra-
-om vi kunne være litt mer støttende.
-Du må savne henne. -Ja, det gjør jeg.
Men skal hun stikke av med en annen mann, er det greit at det er Jesus.
Hvor er ringen din?
Den ligger i bilen. Jeg har den ikke på når jeg flyr.
Chloe, din mor betyr alt for meg. Jeg har ikke tenkt å ødelegge det.
Jeg må gå nå. Vi snakkes når jeg kommer tilbake.
-Jeg er ikke her når du kommer hjem. -Men du kommer vel snart hjem igjen?
Vær så god. Bilen står på den vanlige plassen.
Vær grei med moren din. Glad i deg.
Er alt bra med deg?
Ja, det går bra.
Unnskyld meg.
Undersøkende journalist, husker du?
Ja visst.
Takk.
-Så? -Jeg er bare litt skuffet.
Det betydde mye for meg at vi alle skulle være sammen.
Han hadde sikkert stoppet om han kunne.
Kalkunen...gribben kommer til gaten og legger to døde kaniner på golvet.
Flyvertinnen sier: "Beklager, du får kun ta med ett kolli håndbagasje."
-Beklager, kaptein. Den var dårlig. -Hattie syntes den var morsom.
Har du flere dårlige vitser, kan du komme til meg.
Har de løst dataproblemet, Marcus?
Nei, PanCon. En del av utstyret i cockpiten er åpenbart umoderne.
Og jeg flyr østover. Om seks timer er jeg ni timer eldre.
Seks år til, så nærmer du deg meg. Gratulerer med dagen, kompis.
Takk.
Mora di snakker visst ikke om annet.
Det virker sånn iblant.
Hvordan kan noen se et jordskjelv på nyhetene-
-for så å prøve å overbevise alle om at det er bra?
Er det rim i det?
Jeg traff en kvinne, Medina, dagen etter tsunamien.
Hun mistet tre av sine fire barn den dagen. De ble sugd til havs.
Hun måtte bare holde seg fast i et tre med babyen sin i armene.
Hun var så sikker på at Gud hadde reddet henne og barnet-
-at hun falt ned på kne og takket Gud.
Takket hun ham for at han drepte de andre?
Hun fikk aldri sjansen.
Samme natt nektet hun å evakuere området.
-Herren våket jo over henne. -Og?
Et jordskred begravde hele landsbyen under tre meter med leire.
Hvordan ser mennesker noe sånt og bare...
Om du ser riktig nøye etter, ser du det som du selv leter etter.
Du må kanskje overse en rekke andre ting-
-og en av dem kan være sannheten.
Og hvordan var det med deg? Hva så du i den landsbyen?
Jeg så mennesker som hadde mistet alt som betydde noe.
-Spurte du hvorfor? -Jeg vet hvorfor.
-En tsunami. -Du vet hva jeg mener.
Nei, det gjorde jeg ikke.
Om du må finne en grunn til hvorfor slike ting skjer-
-kan det slutte med at du skriker til fremmede på en flyplass.
-Jeg elsker den latteren. -Å nei...
-Hva? -Jeg tenkte bare på vitsen til Ray.
-Han får meg til å le. -Ray? Mener du kaptein Steele?
-Bare i påhør av andre. -Å ja? Mener du at dere to er...?
Nei, ikke ennå. Men vi skal tilbringe litt tid sammen i London.
Hvorfor har du ikke sagt noe? Hvor skal du? Jeg vil høre detaljene.
Jeg trengte noen å snakke med i dag. Takk.
-Jeg ringer deg fra London. -Williams. Du må gå ombord nå.
Jeg må jo sørge for at du ikke glemmer meg.
Du har vel ei jente på hver flyplass. Ringer du alle etterpå?
-Chloe! -Hei, Jim.
Jeg fikset disse billettene til faren din. De er til i morgen.
U2. Ikke verst.
-De var nok vanskelige å skaffe. -Det tok meg to uker.
To uker?
Jeg beklager, Chloe.
-Williams, vær så snill. -Jeg kommer.
Chloe, jeg...
-Kan du gi dem til faren min? -Naturligvis.
-Unnskyld. Vær så god. -Takk.
-Williams, vær så snill. -Unnskyld.
Unnskyld meg, kaptein. Chloe ba meg gi deg dette.
-Er ikke du han fyren fra GWN? -Fyren fra GWN? Jo, det er meg.
-Cameron Williams, Chris Smith. -Hyggelig.
Velkommen om bord i PanCon 257 til London.
Flytiden er 6 timer og 30 minutter. Jeg ønsker dere en hyggelig reise.
Fikk du nummeret hennes?
Jeg så deg i loungen og nå er du den siste som går på flyet.
Og jeg som kunne ha tilbragt den tiden med deg i stedet.
Fatter ikke hvorfor dere i media får alle damene.
Kanskje fordi vi ikke ser ut som vi skal til en nyinnspilling av Glee.
Du får den som takk for at du ga meg sjansen til å reise på første klasse.
Du trenger ikke takke meg, men det burde han fyren der bak.
Jeg kjenner deg igjen.
-Se, George. Det er Frank Sinatra. -Hva sa du?
Det er Frank...
Hører du, George? Vi er hjemme nå.
Hjemme? Vi er ikke hjemme.
Iblant blir han litt forvirret.
God dag. Dette er er kaptein Rayford Steele på PanCon 257.
Værforholdene er bra, så det blir en bekvem reise til London.
Så len dere tilbake og nyt vår utmerkede service.
Vi serverer gratis drinker, så slapp av og nyt reisen.
Nei, Johnny. Du trenger ikke fortelle noe. Opphold dem.
Men dropp det hele om du ser noe som tyder på at de aner oppkjøp.
Jeg lot firmaflyet være igjen i Houston.
Jeg får kontrakten signert før de merker at jeg er vekk.
Fiks det. Adios. Ta deg av det.
PanCon 257, dere er klarert til å ta av.
Chloe! Chloe!
Kom hit med deg! Jøss, så stor du er blitt!
Ok.
-Kjøpte du noe til meg? -Du får vente og se.
Greit, du kan se i veska.
Det er baseballhansken jeg ønsket meg!
Mamma! Chloe er hjemme!
Hun er hjemme, mamma!
-Hei, elskling! -Hei.
Herregud!
Du er så vakker.
Så... Får jeg by på noe å drikke?
-Ja visst. -Mamma, jeg fikk ny baseballhanske!
Seks timer til London. Hyperjets vil forandre på det.
-Jaså? Hva er det? -Forsvarsdepartementet.
Sa du forsvarsdepartementet?
De har utviklet et jetfly som kan fly 300 passasjerer i mach 40.
New York til London kommer til å ta seks minutter.
-Det er ganske fort. -Jeg tror de lyver.
-Det er bra gjettet. -De kan ikke ha klart det selv.
De må ha rekonstruert den fra noe annet. Noe fra Area 51.
Ja... Whisky, takk.
Ble faren din overrasket?
Ja, det kan du trygt si han ble.
Det må ha betydd mye for ham. Han virket veldig oppskaket.
Jeg merket det.
-Så hvordan var flyreisen hjem? -Den gikk bra.
-Og skolen? -Helt ok.
Du gjetter aldri hvem jeg traff på flyplassen. Buck Williams.
-Unnskyld, Cameron Williams. -Fra nyhetene? Virkelig?
-Fikk du snakke med ham? -Ja, det fikk jeg faktisk.
Han er en hyggelig fyr-
-som tilfeldigvis er dritlekker.
Jeg fortalte at du liker arbeidet hans.
Og forresten er du ikke den eneste som tror jordens undergang er nær.
Et sprøtt kvinnfolk hoppet på ham midt på flyplassen...
Jeg mente det ikke sånn.
Uansett, så er han en hyggelig fyr.
Chloe, kjære deg, jeg vil ikke trenge meg på.
Jeg vet at det må føles sånn.
Jeg vil bare at du skal forstå.
Dette er viktig for meg og det er du også.
-Jeg vil at du skal være klar. -Klar for hva da?
Glem det.
-Kan du slutte å avbryte meg? -Jeg kom nettopp hjem, mamma.
Jeg orker ikke en alvorlig samtale.
Greit, men kan du ikke bare høre på meg?
Jeg ba om at du skulle komme hjem og jeg tror Gud førte deg hit.
Hva sa du? At Gud førte meg hit? Gud førte meg ikke hit.
Jeg kjøpte billetten, gikk på flyet. Gud hadde ikke noe med det å gjøre.
Om Gud førte meg hjem, hvorfor lot han da pappa fly til London?
-Fordi det er viktig at vi prater? -Jeg tror ikke det.
Men én ting er sikkert: Gud er grunnen til at pappa ikke er hjemme.
Chloe!
Jeg kommer straks tilbake.
-Trenger du hjelp med kofferten? -Ba jeg om hjelp?
-Jeg kan løfte den opp for deg. -Jeg også.
Hva glor du på? Vil du spørre om noe?
Lurer du på hvordan jeg kjører? Eller hvor jeg kjøper klærne mine?
-Hvordan jeg når opp til pissoaren? -Hva er en pissoar?
-Faren min. Han spiller fotball. -Fint for deg.
Han skal være på tv i morgen om armen hans er bedre.
Spiller faren din fotball på tv?
-Hvilket lag? -Heia Jets!
-Hva feiler det armen hans? -Bikkja dyttet ham ut av hammocken.
Å ja?
Pappa ble rasende og slengte den uti bassenget.
Jeg har jo sagt at du ikke skal forstyrre passasjerene.
-Så du liker å spille? -Jepp!
Skal du gi ungen sin del av gevinsten?
P.K. Carvell er faren hennes. Jeg tviler på at hun trenger pengene.
-Hvor skal du? -Ut.
-Får jeg bli med? -Ikke nå, Raymie.
Vær så snill!
-Ok, hent sakene dine. -Kult!
-Kan vi dra til kjøpesenteret? -Ja, det kan vi.
Jeg hørte at det er 80 % salg på Gamestop.
-Syns du at mamma er sprø? -Hva?
Nei, jeg var bare opprørt.
Pappa sa at pastor Bruce vasket hjernen hennes.
-Det er bare en spøk. -Er det?
-Jeg forstår ikke. -Ikke jeg heller.
-Dette må jo suge. -Hva?
-Å fly på bursdagen din. -Man må betale regningene.
Så hvor lenge er Chloe i byen?
Alt ser bra ut. Tror jeg strekker litt på bena.
Raymie! Vil du skremme vettet av meg?
-Kom nå. -Den koster bare 200 dollar.
Jeg har dem.
Jeg skal nok finne en måte å betale deg tilbake på.
-Er noe galt? -Ingenting.
Jeg trodde bare at plassene ville være nærmere scenen.
Kaffe?
Hun klarer seg.
Mamma.
Hun går ennå med halsbåndet du lagde til henne.
Hun tar det aldri av seg.
Det går vel bra med mamma og pappa?
Naturligvis. Pappa var bare nødt til å jobbe.
-Nevnte pappa kampen min? -Gjett! Vi snakket bare om deg.
Han sa at du var verdens beste baseballspiller.
Og han har rett.
-Glad i deg. -Jeg har savnet deg.
Allahu Akbar!
Har noen sett datteren min?
-Katie? -Har du sett datteren min?
Vær så snill, bli sittende i setene.
Chris! Slipp meg inn!
Chris!
Vær så snill, bli sittende i setet.
Raymie!
Hvor er hun?
Vær så snill, ta på setebeltene.
Kan alle sette seg?
Barnet mitt!
-Jeg skal finne ut hva som skjer. -Jeg blir med.
Vi vil ha noen svar. Jeg vil treffe kapteinen!
-Vær så snill... -Jeg vil snakke med kapteinen!
Jeg vil snakke med kapteinen!
Kan alle høre etter?
Kan alle passasjerer straks sette seg på plassene sine?
Slutt!
-Lukk opp! -Vær så snill!
Vi gjennomgår dekompresjon. Ta på dere oksygenmaskene.
Gå tilbake til setene deres.
Dette er sprøtt...
Går det bra?
Kom igjen! Kjør!
Slutt!
Dette er PanCon 257. Vi har en nødsituasjon.
Mayday. Mayday. Dette er PanCon Heavy 257. Bekreft.
Jeg senket lufttrykket for å få dem til å sette seg. Det er ok.
Alle ombord er livredde. Du må holde deg rolig, Hattie.
-Klarer du det? -Ja.
Jeg snakker til passasjerene. Hold øye med cockpiten.
Dette er kaptein Steele. Jeg ber dere bli sittende i setene-
-men dere kan ta av oksygenmaskene.
-Hva er det som skjer? -Hvor er barna mine?
Jeg vet at dere vil ha svar og jeg skal prøve å skaffe dem.
Men nå må jeg få gjøre jobben min og sikre oss alle.
-Sikre for hva? -Sett deg ned!
Sikre fra panikk, som er den største trusselen mot flyet nå.
Flyvertinnene vil telle alle passasjerene.
Vi kommer til å finne de som er forsvunnet.
Jeg har ikke fått tak i noen, så jeg vet ikke om denne hendelsen-
-har rammet andre i området eller ikke.
Jeg skal fortelle mer så fort jeg vet noe.
Er det alt?
Hva?
Herregud!
Raymie!
Jeg forstår. Et øyeblikk, bare.
Kimmy...
Herregud, Kimmy...
Kimmy er forsvunnet. Ray, hva er det som skjer?
-Du må ta deg sammen, Hattie. -Hold rundt meg!
Hattie, se på meg.
Vi er trent for nødsituasjoner, men jeg er alene her.
-Så du må bevare fatningen, ok? -Ok.
Jeg vil at du skal gjøre en full sjekk av passasjerlista.
Vi må finne ut hvem de er og hvor mange som er savnet.
Ray, jeg er redd. Er ikke du det?
Jeg kommer til å bli det, når jeg har tid.
Hjelp meg. Barnet mitt er borte, hun er bare seks måneder gammel.
-Jeg beklager. -Ingen hjelper meg. Hvorfor...
Dette er Cameron Williams om bord i PanCon Flight 257.
Vi er over Atlanteren på vei mot London.
Omtrent tre timer fra JFK inntraff det...
...noe umulig på dette flyet.
Kan du fortelle meg hva du så?
Jeg vet ikke. Barna mine er borte. De forsvant.
-Hva gjorde du da det skjedde? -Ikke noe! Jeg bare satt her.
Jeg trodde jeg hadde sovnet og hadde mistet henne.
Jeg skrek kanskje. Jeg vet ikke.
Hvor utrolig det enn høres ut, så har folk ombord...
...forsvunnet. Bare klærne deres og personlige eiendeler er igjen.
Den er min brors!
Frøken... Er alt bra med deg?
Det går bra.
Det skjer ikke. Det kan det ikke.
-Hva da? -Nei.
-Jeg vet hva som skjer. -Hva vet du?
Ok...
Det er en bad trip, en nedtur.
Du har hatt dem før.
Det kommer ikke til å vare evig.
Hallo? Kan noen høre meg?
Det går bra.
Sett deg og hvil deg.
Sånn, ja.
Jeg spenner fast setebeltet, ok?
Du sa at du visste hva som skjedde.
-Ikke noe av dette skjer. -Vi kommer oss gjennom det.
Ok, du har rett. Ingenting har skjedd.
Bare ta det rolig. Len deg tilbake og slapp av.
Prøv å sove litt.
-Kan du fortelle hva du så? -Det samme som du så.
Det så ikke annerledes ut her nede.
Merket du noe annerledes? Et lyn? En lyd? Noe som helst?
Nei.
Hvem satt ved siden av deg?
Jeg vet ikke. En fyr.
Var det noe uvanlig med ham?
Det er noe uvanlig med oss alle.
Hold den der greia unna meg!
Herregud!
Du har ringt familien Steele. Legg igjen navn og nummer.
Ta telefonen, mamma. Jeg vet ikke hva som skjer.
Raymie, om du gikk hjem og kan høre meg, så hør nøye etter nå, ok?
Jeg vet at du er redd, men du må ta telefonen.
Jeg må høre at alt er bra med deg. Jeg må høre stemmen din.
Jeg er glad i dere.
Jeg tror at vi alle bør be en bønn nå.
En bønn?
-En bønn til hvem da? -Til Gud.
Hvilken Gud?
-Din eller min? -Bare til Gud.
-Vil du vite hva jeg syns? -Nei.
Siden vi ikke er kommet halvveis, vender jeg tilbake til New York.
Vi lander på JFK om litt over tre timer.
Unnskyld. Hvem er der? Hvem henter dere? Raymie?!
Du får ikke komme nærmere, gå rundt.
Ok? Ro dere ned.
Hei, du har ringt Irene Steele...
Er du ok?
-Talte du dem? -Jeg prøvde. De sitter ikke stille.
De fleste sitter ikke i det hele tatt. De er redde. Vi er alle redde.
Vi får håpe at hva det enn var, så skjer det ikke igjen.
Hva er det?
Charlie 1581, det er PanCon 257. Hører dere meg?
Charlie 1581, vi har en nødsituasjon. Jeg gjentar, vi har en...
Charlie 1581, det er PanCon 257. Hører dere meg?
Charlie 1581, dere nærmer dere innflygingsruta vår.
Dere nærmer dere innflygingsruta vår. Forbered kabinen. Nå!
Advarsel: Stig høyere.
Vend tilbake til setene deres og fest setebeltene straks.
Charlie 1581, dere er i vårt luftrom. Jeg stiger 1000 fot. 1000 fot.
Mayday. Dette er PanCon 257. Vi har vært i en kollisjon.
Charlie 1581 har styrtet. Våre koordinater er...
Fire, sju...
Dette er en nødsituasjon.
Et fly har styrtet. Vi trenger søke- og redningsenheter.
Det må finnes noen der ute!
Hva feiler det deg? Tror du at terrorister kan skape et sånt våpen?
-Vi snakker ikke om en bilbombe! -Det kan ikke være av denne verden.
-Hva prøver du å si? -De ble kanskje bortført.
Aliens? Kutt ut! Hører dere hva fyren sier?
-Pass hodet. -Vær forsiktig.
-Går det bra? -Ja, setter du deg i forsetet?
Greit. Da kjører vi.
-Klarte alle seg? -Hva med det andre flyet?
Kameraet ditt. Jeg vil du skal ta et bilde av vingen for kapteinen.
-Flytt deg! -Unnskyld meg!
Raymie!
Medisinsk personale trengs i sørfløyen.
Dr Brandon til akutten.
Sykepleiere ved stasjon 3, svar på linje 1-7.
Ok. Her er det jeg så.
15 centimeter nærmere, og vi hadde mistet mer enn spoileren.
-Hva vil det si? -At det er vanskeligere å bremse ned.
Hovedlandingsbanen på JFK er lang. Flaks at vi ikke skadet halen.
Det er vel lykkedagen vår.
Alle er forsvunnet.
Ikke bare spedbarna, de større barna også.
Er du sikker? Jeg leter etter broren min.
Jeg hørte en lege snakke om det.
Det er ikke bare her, det er overalt.
Over hele verden.
De sa at ingen har sett et eneste barn siden det skjedde.
Vi har enten skadet sensorene våre, eller...
Jeg har mistet autopiloten.
Kan du sjekke om du ser noen væske som spruter ut fra vingen?
Væske? Du mener drivstoff.
Jeg stiger et par tusen fot. Tynnere luft gir oss lengre rekkevidde.
Typisk.
-Vi må tilbake! -Vi er alt på vei tilbake.
Jeg mener tilbake til stedet der alle forsvant.
-Vi mister drivstoff, når ikke hjem. -Når vi ikke hjem?!
Det er ekstra drivstoff ombord. Vi klarer oss.
Brenner flyet?
-Gå og sett dere. -Vi vil vite om vi skal dø!
Ingen kommer til å dø!
-Hør på meg! Ingen kommer til å dø. -Sett dere på plassene deres.
Kapteinen har rett. Selv om det er vanskelig, må vi holde oss rolige.
Nei! Jeg har mistet alt som jeg har arbeidet for!
Nei, nei, nei...
Vingen på denne siden står i brann.
-Brenner vingen eller lekkasjen? -Lekkasjen. Den er stor.
-Vi flyr foran den. Den brenner ut. -Men...?
Men det er drivstoff som vi trenger for å komme hjem.
-Kan du få oss hjem? -Det kommer an på-
-om lekkasjen er her eller her.
-Så hva skal vi gjøre? -Vi lar den brenne ut.
Brannen har sloknet.
-Nivået er uendret. -Betyr det at tanken er tom?
Det betyr at vi ikke vet og jeg har mistet høyderoret.
Høyderoret. Vi kan ikke stige.
Vi har påbegynt landingen i New York to timer for tidlig.
-Hvorfor får vi ikke tak i noen? -Har du en satellittelefon?
-Undersøkende journalist. -Pilot.
Det eneste flyet oppe kolliderte med oss.
Hadde de mistet noen passasjerer?
Jeg vet ikke noe om passasjerene, men jeg vet dette:
Det var ingen som fløy det flyet.
Unnskyld meg, jeg tenkte bare...
-Tenk om de fremdeles er her? -Hva?
Jeg mener...
Tenk om vi bare ikke kan se dem, om de er usynlige.
Herregud!
Er usynlighet noe verre enn at de bare forsvant?
Hallo. Dette er ThreeStar Alarms.
Vi har mottatt en alarm fra deres system. På grunn av uvanlig mye...
-Hva vet du om Kimmy? -Hva?
-Hvor godt kjente du henne? -Det er vårt tredje skift sammen.
Bring tingene hennes hit. Jakka hennes og overnattingsveska.
-Vær så snill. -Ok.
Vi har et annet fly i vårt luftrom. Vend tilbake til setene deres.
Charlie 1581, dere er i vårt luftrom. Jeg stiger 1000 fot.
Tøm veska. Tøm veska. Kom igjen...
Hva leter du etter?
BIBELSTUDIER
Enten er jeg i ferd med å bli gal, eller så er verden gal.
Hva snakker du om?
Jeg tror jeg vet hvor de er.
Tenk om vi ikke er der vi tror, ikke engang når vi tror?
Tenk om vi passerte et markhull, en snarvei i tid og rom.
Teoretisk sett kunne vi befinne oss i en dimensjon der de ikke fins.
-Det er galskap. -Slutt! Det gjelder dere alle!
Jeg vet hva som foregår her!
-Hvor mye betaler han dere? -Hva snakker du om?
-At han våger, hun er min datter! -Jeg vet ikke hva du tror foregår...
Opp med dere!
-Hvor fant du pistolen? -Hvor mye betalte han deg?
-Hvor tok han henne? -Vær så snill, hvem snakker du om?
-Mannen min. -Vær så snill!
-Hold kjeft! Hold kjeft! -Hvem er mannen din? Si det.
-Hvorfor gjør dere dette? -Jeg har ikke truffet mannen din.
-Hvorfor er dere med på dette? -Vet ikke hva problemet ditt er...
Skal jeg blåse huet av deg?!
Himmelen?
Hva har skjedd med deg? Hvorfor snakker du sånn?
Du har aldri snakket om Gud før. Hvor kommer det fra?
Fra...
...kona mi.
Glem ham, greit? Han er bare en idiot.
Men han er ikke delaktig i noe. Rett pistolen mot meg.
-Er jeg en idiot? Det er hun som...! -Rett pistolen mot meg.
Sånn, ja, det var bedre.
Nå kan du vel fortelle hva du tror skjer?
Han prøver å ta henne fra meg.
Han tror han kan kjøpe seg ut av alt. Jeg tok datteren min og rømte.
Jeg sovnet. Noen puttet noe i drinken min. Jeg burde visst bedre.
Han kunne ikke ha gjort dette. Det er umulig.
Flyet landet mens jeg sov!
Han tok henne og betalte dere for å lyve for meg!
-Jeg kan ikke miste henne! -Du må høre på meg.
Jeg var våken hele tiden. Flyet har ikke landet.
-Ingen har gått ut av flyet. -Så hvor er hun?
Jeg kan ikke miste henne. Takler det ikke. Hun er alt jeg har.
Han tror allerede jeg er gal. Skal jeg si at hun bare forsvant?
Jeg vet hvor hun er.
-Pastor Barnes? -Chloe!
-Hei. -Å nei...
Takk og pris at du er her ennå. Da mora mi og Raymie forsvant-
-var jeg redd Gud hadde... -Han gjorde det, Chloe.
-De forsvant på et blunk. -Hva?
-Det er sant. -Hvorfor er du fremdeles her?
Det står i Bibelen. Alle snakket om det på bibelskolen jeg ble sendt til.
De sa at millioner mennesker plutselig ville forsvinne en dag.
Millioner? Sa de noe mer?
Jeg husker ikke. Det er veldig lenge siden.
-Mener du at det var djevelen? -Nei. Det var Gud.
-Ikke si at du tror på det? -Spiller ingen rolle hva jeg tror.
-Hvor er de? Hvor ble de av? -I himmelen.
-PK hadde rett. -Hva mener du?
-Kanskje jeg er gal. -Nei.
-Hun får det bedre uten meg. -Ikke si sånt.
-Nei, ikke gjør det! -Verden er bedre uten meg.
Du må høre på meg. Ikke gjør dette. Du kan ikke bare gi opp.
-Har du barn, Williams? -Nei, det har jeg ikke.
Men jeg hadde en syk mor. Pappa prøvde alt: leger, piller.
Men det hjalp ikke. Jeg fant henne da jeg kom hjem fra skolen.
Hun lå der bare. Urørlig.
Ikke våg å gjøre det mot Katie.
Vi vet ikke hva som har hendt, men det er ikke Katies feil.
Tenk om hun er et sted der ute og ser på oss.
Sånn, ja, det er bra.
Hattie. Dette handler ikke om oss.
Det handler om sannheten. Du må huske det.
Sannheten, Ray? Ærlig talt?
Det handler ikke om det forgangne, men det som skjer ombord her og nå.
Det som kanskje har hendt overalt.
Så de er i himmelen? Det er konklusjonen din?
Uten å snakke med noen utenfor flyet godtar du første og beste forklaring?
Irene visste hva som ville skje.
Hvordan kan det være mulig?
Hvordan det skjedde, hvordan de forsvant.
Til og med måten som klærne ble etterlatt på.
Hvordan kunne hun vite det? Tenk på det.
Du kan heller tenke på dette:
Du løy for meg om kona di. Du løy for henne om denne reisen.
Du løy til og med for datteren din.
Du lyver visst for alle i livet ditt og nå ber du meg finne Gud.
Hattie!
Jeg forstår ikke. Du var her hver dag.
-Du arbeidet her. Du forkynte her. -Det var ikke det som talte.
Jeg kunne ordene, kunne sitere dem. Men det holder ikke, du må tro.
Tro? Tro på hva?
En Gud som drepte faren min? En Gud som tok min mor og bror?
-En Gud som styrter fly? -Han tok dem for å beskytte dem!
-Mot hva? -Mot denne verdens mørkeste tid.
Forfølgelse, krig, og sju års mørke. Han tok dem til himmelen.
Og hva skjer med resten av oss? Hva skal jeg gjøre?
Det handler ikke om hva vi gjør. Vi må be om tilgivelse og...
Den Gud mora mi snakket om ville aldri gjøre noe sånt!
Chloe, vær så snill, hør på meg.
Høre på deg? Hvorfor det? Du hørte ikke engang på deg selv.
-Flysheriffen? -Ja.
Jeg glemte ham.
PanCon 257, det er flygeledelsen.
-PanCon 257, anroper flygeledelsen. -PanCon 257, er det du, Ray?
-Hvor er du? -20 minutter fra JFK. Jeg snudde.
Hvor mange har du mistet?
-Så det er overalt? -Hele planeten, kompis.
-Ingen vet antallet. Millioner. -Nei, det kan ikke være sant.
Hvordan er det med familien min? Jeg vil du skal ringe Irene for meg.
-Hvor mye drivstoff har du? -Lite. Jeg når knapt kysten.
Fly har styrtet, banene er fulle, det fins ingen steder å lande.
-Hvordan ser LaGuardia ut? -Jeg beklager, Ray.
-Så hvor skal jeg? -Du må fly inn i landet.
-Jeg kan ikke fly inn i landet. -Syracuse er nærmest.
Syracuse er umulig. Du må snakke med dem.
Marcus! Marcus!
JFK, PanCon 257 har lite drivstoff. Jeg trenger en landingsbane.
Så...fins det en reserveplan?
Jeg skal være ærlig.
Vi har ikke bare lite drivstoff. Vi flyr på bensindamp.
JFK var nærmest og vi ville hatt flaks om vi kom oss dit.
Vi har bare ett alternativ: At de åpner en landingsbane.
-På vannet, da? -Kan ikke løfte nesen.
Hvis vi lander på vannet, vil flyet bli revet i stykker.
Jeg kan ikke...
Jeg kan ikke la passasjerene dø uten sjanse til å angre sine synder.
Du er vel Venice Baxter, Toms datter?
Du husker det nok ikke, men vi møttes på din fars kontor.
Du satt ved siden av ham vet et lite gult skrivebord.
Jeg husker jeg tenkte at han hadde dekorert med de fineste møblene-
-men han hadde dette lille plastskrivebordet ved siden av seg-
-som om det var rommets fineste møbel.
Iblant var det eneste måten jeg fikk se ham på.
Han forsøkte i alle fall.
Jeg har også en liten jente, eller hun var liten.
Hun er gift nå og hun hadde aldri noe skrivebord hos meg.
Sannheten er at jeg var så opptatt at jeg nesten aldri så henne.
Da alle menneskene forsvant, tenkte jeg ikke på henne engang.
Skulle ønske jeg hadde gjort det, men jeg tenkte på penger og muligheter.
Å rekke mitt neste møte.
Unnskyld meg.
Det der som du sa om himmelen...
Selv om jeg vil treffe henne-
-så håper jeg at hun ikke er der når jeg kommer hjem.
-Prøv å få tak i Chloe. -Jeg har prøvd.
Faktum er at jeg ikke har kunnet slutte å tenke på henne.
Jeg kan forstå det.
JFK Tower, hører dere meg?
Vi nærmer oss kysten. Vi er nesten tomme for drivstoff.
Jeg trenger en landingsbane. Jeg trenger en landingsbane.
Jeg har et fly uten spoilere eller flaps, fullt av mennesker.
Tømmer jeg tanken, mister jeg all kraftreversering!
Var du med henne da hun fikk billettene?
Ja, det var jeg. Hva kan jeg si? Hun ble såret.
-Jeg burde ikke forlatt henne i dag. -Du visste ikke.
Jeg visste at hun kom hjem til meg og jeg lot henne være alene.
Hvem vet hva hun har måttet gjennomgå der nede.
Hun er glad i deg, Ray. Hun kommer til å forstå.
Jeg kan ikke la dette være det siste vi sier til hverandre.
I DAG ER DEN TRISTESTE DAGEN I MITT LIV
Jeg kan bare ikke. Jeg må få fortelle sannheten.
Og hun må få vite at det ikke var hennes mors feil. Det var min.
Hver gang hun nevnte Gud, vendte jeg henne ryggen.
Mamma?
Jeg vet ikke om du kan høre meg.
Men jeg ville bare si...
I dag føltes det som familien vår raste sammen og jeg skyldte på deg.
Jeg vet at jeg såret deg.
Og jeg beklager det. Jeg er så lei meg.
Hallo? Hvem er det?
-Chloe! Det er Buck! -Takk.
Takk og pris at du lever. Hvor er faren min?
Han er her.
-Chloe, er du ok? -Jeg trodde du var død.
Er du ok?
Ja, jeg antar at jeg er det.
Men mor og Raymie er forsvunnet.
-Mamma fortalte meg om dette. -Vet det. Hun fortalte meg også.
Jeg er så glad i deg, kjære. Mer enn noe annet i verden.
I like måte, pappa.
Jeg beklager at jeg løy og at jeg ikke var hos deg i dag.
Men du må vite at jeg er glad i deg, samme hva som skjer.
Vent litt. Hvorfor sier du sånt? Hva er det som skjer?
Vi er fremdeles i luften. Vi er på vei hjem, men har et problem.
Alle flyplasser er stengt og veiene er fulle.
Og jeg har ikke tilstrekkelig drivstoff. Chloe?
Pappa?
Chloe?
Mine damer og herrer, vi nærmer oss New York.
Men vi har fremdeles en utfordring. Flyplassene er stengt.
Dere må forbli sittende med sikkerhetsbeltet fastspent-
-og holde dere rolige.
Men jeg må være ærlig. Dette er en svært alvorlig situasjon.
Vi er i kontakt med bakkepersonale og prøver å finne et landingssted.
Men vi har veldig lite drivstoff igjen.
Hør nøye på kabinpersonalet.
Og om dere tror bønner hjelper, så er det tid for det nå.
-Vil du be med meg? -Ja, naturligvis. Kom hit.
-Ingenting. Ikke noe signal. -Fortsett å prøve.
Jeg må lande.
-Lande? Hvor da? -I vannet.
-Men du sa... -Jeg vet det.
Jeg venter på JFK så lenge jeg kan, men kan ikke fly inn uten en bane.
Det er bebyggelse på begge sider av flyplassen.
Om jeg flyr inn uten noe sted å lande-
-sender jeg et 400 tonns missil rett in i Queens.
JFK Tower, PanCon 257 trenger tillatelse til nødlanding straks.
Fortsett å prøve å få kontakt.
Jeg må be om deres fulle oppmerksomhet til nødprosedyrene.
Under setet ligger det en flytevest.
Setebeltet skal være ordentlig fastspent over midjen-
-til flyet har stoppet.
Deretter må dere følge kabinpersonalets instrukser.
JFK Tower, PanCon 257. Vi trenger tillatelse til nødlanding!
Kom igjen!
Ok.
Buck? Hører du meg? Sett på høyttaleren.
Jeg tror dere kan lande på den nye motorveien ved kjøpesenteret.
-Jeg kan rydde plass til dere. -Jeg finner ikke fram dit i mørket.
Chloe, jeg vil at du skal åpne kompass-appen din.
Ok, vent litt.
-Ok, den er på. -Les opp tallene nederst.
Ok. 40.66.34 nord...
-...73.78.32 vest. -Jeg har dem.
-Hvor lang er landingsplassen? -En kilometer, men det fins mer.
Hvor mye mer? Jeg trenger minst halvannen kilometer.
Chloe, er du der?
Jeg har ryddet 1,3 kilometer!
Buck? Buck, kan du høre meg?
Hallo? Helvete!
Kom igjen!
Ikke tull, da! Kom igjen!
Vi trenger noe som viser hvor landingssonen begynner.
-Hvordan går det? -Å nei...
Gjør det noe om jeg slår meg ned til mannen din er tilbake fra toalettet?
-Det er slutt på drivstoffet. -Hva? Nei!
Vi kan gli ned, men vi kommer til å treffe bakken hardt.
Vi har ingen motorkraft som bremser. Hun må gi alt hun kan nå.
-Pappa? -Chloe!
Jeg har ryddet 1,4 km, men det står masse tungt utstyr i veien.
1,4 km holder, men jeg trenger et sterkt lys for å se landingssonen.
Jeg blinker med fjernlysene, ser du det?
Vi er for langt unna. Jeg trenger et signallys eller liknende.
Men vi har knapt med tid, jeg må lande nå. Chloe!
Herregud, hvordan kan du røyke uten å ha fyrstikker?
-Det er ikke nok plass, hva? -Nei. Men det er ikke hennes feil.
Nå gjelder det! Vi lander!
Kan du se noe? Fortsett å lete. Vi er en halv mil unna.
Vi har bare ett forsøk. Jeg må vite hvor veien begynner.
-Ingenting ennå! -Kom igjen, kjære.
Der borte!
Kom igjen! Nei, nei, nei!
Vi mistet kanskje landingshjulene!
Pappa, du har ikke venstrehjul!
Vi er hjemme.
Er alle ok? Jeg vil at alle går av flyet nå.
Én om gangen, kom igjen. Buck, hjelp dem når de kommer ned.
-Gå bort fra flyet når dere er nede. -Venice, du må ned. Kom igjen.
Kom igjen. Gå, gå.
-Vær forsiktige. Skynd dere. -Skynd dere om dere går ut bak.
Opp med farten!
-Buck! -Chloe!
Takk!
-Du gjorde en bra jobb. -Du også.
Hattie...
-Jeg er lei for det. -Jeg vet det.
Pappa!
Jeg burde ha vært her hos deg, mamma og Raymie.
Jeg er bare glad for at alt er bra med deg.
Jeg tenkte at du kanskje ville ha dem.
-Takk og pris! -Vi klarte oss.
-Det ser ut som verdens undergang. -Nei, ikke ennå.
Jeg er redd dette bare er begynnelsen.
MEN DEN DAG ELLER TIME KJENNER INGEN Markus 13.32